Битеф
Sa grupom »TSE« sarađivao je u pripremanju komedije »Eva Peron«, njen autor, pariski karikaturista Kopi, poreklom Argentinac, čije je pravo ime Raul Damonte. Ovaj, na izgled, povučen i bezazlen mladić je u suštini nemilosredan razbijač mitova i ustaljenih vrednosti, odlučno tvrdi da u suštini ni je karikaturista. Karikatura me nije približila teatru. Nikada nisam naertao ničiju karikaturu. Naprotiv, moji crteži uvek su bili neka vrsta »kondenzovanog teatra«, skečevi sa akeijom i situaeijom. Nikada, kad ih ertam, ne znam da li ću ih zaustaviti crtežom ili preneti u predstavu. Prvo zamislim tekst, zatim ga oživim crtežom. Uvek su to susreti i dijalozi lica, koja izlaze i ulaze u crtež, kao na scenu sa razmacima, koji su kao pauze. Pišem za teatar od svoje dvanaeste godine. Već mi je izveden komad »Dan jedne sanjalice« u Parizu. Sada pripremam novu komediju o dva deportovana čoveka, koji žele da pobegnu, kao što mnogi od nas priželjkuju da odu iz sredine u kojoj su prisiljeni da budu. A sami ne znaju kuda. Istovremeno, i ovde, na BITEF-u, razmišljam o novom crtežu za moj list »Nouvel observateur« u kome se redovno javljam, jednom nedeljno, već šest godina . . . (I. B.)
(Buten Bitefa, 17. IX 1970)
prva predstava iranskog pozorišta
Kargahe Namayeshe (izgovara se KARGA NAMAJEŠ, što znači Pozorišni atelje, Theatre Workshop) večeras prikazuje svoju prvu predstavu. Pored glumaca iz Teherana stigli su pisac Abbas Naalbandian, nekadašnji prodavac novina, danas sekretar pozorišta Karga Namaješ i reditelj Arby Ovanessian. Današnji dan protekao je u borbi za dekor. Osnovni elementi dekora
iako su juče pronađeni na rimskom aerodromu nisu uspeli da stignu do Beograda zbog štrajka transportnih radnika u Rimu. Rezervni dekor, koji je poslat iz Teherana kamionom, takođe nije stigao. Tako je tehnički šef Bitefa Brana
Ivković morao da se pobrine da se za deset sati napravi novi treći dekor.
(Večemje Novosti, Beograd, 18. IX 1970)
šokovi
Jovan Cirilov, umetnički direkter BITEF priča: Mnogi kao primedbu na naše ovogodišnje predstave navode da nisu šokirani! Kao da je BITEF osnovan da šokira . . . Kome su šokovi potrebni, bolje bi bilo da ide na Neuropsihijatrijsku kliniku!
(Večemje novosti, Beograd, 18. IX 1970) U četvrtak, 24. septembra
’la mama’ i na tv!
Ova šokantna predstava prikazana je na BITEF-u. Dramska redakcija Televizije Beograd snimila je predstavu »Arden
od Feveršama« trupe »La Mama« iz Njujorka, koja je gostovala na ovogodišnjem BITEF-u. Ova šokantna predstava snimljena je u barutani na Donjem Kalemegdanu. Ovo je takozvana krvava drama u kojoj bogatog građanina Ardena übija njegova žena sa svojim Ijubavnikom. Režiser je Andrej Serban, a glumci grupa hipika odevenih u svoje privatne kostime. Zanimljivo je da glumci igraju opkoljeni gledaocima, prolaze pored njih . . . (...)
(Politika, Beograd, 19. IX 1970)
savremeni klasici
Susreti na BITEF-u: Šekspir je uvek živ za žive, a mrtav za mrtve kaže poznati poljski teatrolog Jan Kot. Među inostranim gostima na IV Beogradskom internacionalnom teatarskom festivalu, prvih dana je nesumnjivo najzapaženija ličnost bio poznati poljski teatrolog Jan Kot, koji poslednjih godina predaje na univerzitetu Stoni Brak u SAD. Ovaj esejist uživa veliki ugled u svetu, a ne manji ugled uživa i kod naše pozorišne i književne publike. (...) Sta u stvari znači klasika kao inspiracija modernog teatra danas? Ni je lako dati sažet i precizan odgovor. Problem odnosa klasika i današnjice povlači pitanje šta je današnjica, prošlost i sutrašnjica. Moral na sceni proizlazi iz onog što se zbiva u današnjem svetu. Kostimi u predstavi mogu biti istorijski, ali lica i tela glumaca, osnovna stvar u predstavi, iz našeg su doba i treba da izraze našu snagu, naš seks, našu ružnoću i našu lepotu. Živo telo glumaca ruši i uništava u pozorištu veštačke granice između klasike i modernih. No pozorište nije samo telo, to je i reč. Neki komadi nemaju šta da kažu ovom vremenu, a svako doba pravi svoj izbor. Sto se mene tiče, pravim svoj izbor i zato stavljam naglasak na grčku dramu. Uvek postoji dijalog između savre-
61