Вукова преписка. Књ. 3
САВА МРКАЉ 69
што јој е ружанђ учинто се, него што е одљ мужева Српемаца позамашни вратђ имао. Да е она иста у Ерцеговца коега што загледаласе, не бг знала ни секу зовнути, него би се лтепа упростила. Пакљ што нје добро дугачакљ врат имати“ Дуговрати моди, како Лбкари докавуо и ову корметљ имаду, да нтесу као кратковрати каплљи подвржени. Далђ зар не зна онђ, да несавршенства ни недостатцеи телесни благонаравинмљ лодима не имало бвати предмћтљ сман ' То ве истина, да ни Дбцерону издав за преплодно врело смјешности, кадђ вели: ЕзЕ Чеогиштћаз согрота еб ушогши заџз БђеПа табфегтез; но вала нама знати, да су Грчки и Римски Оратори особито гледали на прости пукљ, предђ коимљ су говорили, у комљ елучало Шоета нашљ не наодисе. Наппослћ смјешностђ не доказуе истину, врљ кол стварђ не може смјешномђљ учинитисе ' Макарђ мн сви били преружно дутоврати, пакљ тога ради Видаковићу смтешни, опетђ онђ крозљ смтетностђ наши вратова неће увђрити разумнога, да ве нашљ взнкљ смјешанљ, неблагогласанђ и неправиланљ, управђљ као ни да ход» овмаљ 1'осподет у Обивленџо и Одговору нЂговомђ на Рецензпо грамматучески мфето имадђаше. Гласићљ гортански дфе, кон се нђму напвећма не допада, има и Талинска бесбда премлогократно, пи ништаманђ кажу намђ за ноо, да она, што се тиче совршенства у правилности, затнмђ достоинства, красоте и нђжности, све бесфде у Европшн далеко превазнлази, да е липа одђ свое матере, бесћде Лалтнске, за ков се нђоб и пришева изђљ Ораша ово: О Мате ршећга ЕШа ршећмог. Ми савђтуемо Г. Бидаковићу, да сљ пазлђивости прочита, што преславни Аделунг о НЂмачкимљ нарђчтаима пише (Бећтсеђ. Фег Пешћаећеп Бргасће В. 1. 5. 72-—90.), то му савђтуемо, п молимо га, да бн самљ благоволо нама удовлфтворително изаснити: ко су то ШПашм, ког ли в Штачка 8
Савва Меркаћплљ.
[Овај „Одпорљ“ штампан је друкчије у Нов. Срб. бр. 97. стр, 166, 1817. г. — Ново издање у Грам. и Пол. Сп. 1 221].
"Ориг у арх, С. Б. Академије бр. 2468]