Дела Војислава Илића. [Књ.] 1
Преузимање:
Приказ у BnLViewer-у
Још прни гавран облеће само, И бршљан чува сад.
А тамо доле, кроз тучне равни, Лелуја лахор благ
Ковиље густо, што кити собом Прошлости спомен драг.
Усеве плодне, злаћено класје, Природе љупке дар, Копита коњска сатире редом, И ждере плам и жар.
И он се стресе. На хладну стену Капаше врео зној —
И ђени Српства подиже к небу Очајни поглед свој.
А с плавог неба, кроз танки вео, Звездица трепти ред;
И као круна поноћи неме, Сијаше месец блед.
П, Векови тавни пролазе, јуре, За часом стреми час И дух се трже, јер у сну зачу Божански, свети глас:
„Прошло је доба самртних мука, И светли свиће дан,
К- АИ и - _ |
||
===
оте =