Дела Војислава Илића. [Књ.] 1
ве ВР пе ручни
===
=
ПОСЛЕДЊИ ДАН
Под чудним знацима освану данашњи дан. Небо је суморно било И сјајни точак свој, на бурном исходу своме,
Задржа вечитост тавна. Сву земљу, природу целу,
Мртвачки прожма мир и густа обузе тама.
Ах, судни освиће дан! У дивљем ужасу своме, Свирепе чекаху звери и људи чекаху сунше,
А мрачно долази подне — и небом звезданим само Трептање страшније бива; почетак тихо се љуља.
И тама завлада адска... (С пупњавом запад се пали, Пространством људство све са плачем подиже руке, Ах страшни конац је ту. Скови спадоше редом,
И силни светови к средишту јурнуше бурно.
Олуја размахну крилом. Кроз таму звиждање бруји, И мутне пучине вал срдито подиже пене У смртном јауку том молитва умире блага, И врело срце мре и ум се у камен ствара !
И само један глас пространство потреса широм, Глас вечне правде је то. Анђео смрти се ближи, И неми његов ход очајни ударци славе:
Стрепи од гнева тог, јер Бог се у гневу стреса !
63