Дело
380 Д Е Л 0 с обзиром на то што сматрам за дужност да нађем за жену друштво, које је према њој. Свадба Линете и Коповскога биће вероватно кроз два месеца у Паризу. Разуме се да ми нећемо тамо бити. У осталом моја жена гледа на то врло скептично. Расписао сам се овде на дуго и на широко у нади да ћу на тај начин обвезати вас да ми тако исто опширно ппшете о свпма појединостпма о господину Игњату. Кад Игњату допусти стање здравља загрлите га у нме моје и кажите му да ће он п на даље имати у мени најсрдачнијега прпјатеља, који ће му бити од срца одан“. И ако је било већ позна госпођа Марина .је становала још у Бучинику, а Полањецки кад доби то писмо у канцеларији, показа га прво господину и госпођи Бигјел, код којпх је био на обеду. — Једно ме само теши — рече госпођа Бигјелова, када писмо прочита — и то баш што она полази за тога Коповскога. Иначе бих се бојала да Игњату нешто опет не падне на ум те да се по оздрављењу не вратп опет к њој. — Не би; у Завиловскога је силан карактер п држим да се ни у којем случају не бп вратио к њнма — рече Бигјел. — Шта мнслиш тп, Сташо, о том? Бигјел се тако навикао да за свашта припита Полањецког у радњи, да се и у овим разговорима обраћао тако њему. — Ја држим да би пре оне, кад би увиделе шта су учиниле, лено се вратиле к њему; а што се тиче њега: доста сам проживео п доста видео невероватних ствари, да ни за кога не бих могао стајати добар. У тај мах Полањецком опет падоше на ум речи: „Ја знам каква је она, али не могу душе своје отргнути од ње.*‘ — А да си ти на његовом месту би ли се ти вратио? упнта Бигјел. — Држим, да не бих, али не стојим добар ни за себе сама Пре свега не бих се гађао у чело. У осталом не знам ништа. Он је то говорио с великом зловољом, јер му је било на уму: ако ико други, то он нема права да јамчи за се. Али госпођа Бигјелова стаде говорити: — Не знам шта бих дала само да могу видети Пгњата, али за цело је лакше отворити тврђаву, него до њега доспети. II не знам зашто га госпођица Јелена склања од људи, чак таквих његових пријатеља као што смо ми.