Пашић : илустровани радикални алманах
Тома аи веран
16. године
1 пуна, навалио на своје нове жртве, савладани умором, заспимо, али смо се целу ноћ окретали као на ражњу.
Сутра дан смо устали, изломљени и малаксали горе но кад смо легли. Нигде капи воде да. жеђ угасимо, да се умијемо и расхладимо. Узаман смо викали, лупали п молили, Шиљбок на. вратима нападао нас је и претио да не лупамо. Тако нам прође и овај дан. Тако и трећи дан. Узаман вапаји, узаман жалбе само ва кап воде. Кад смо затражили један суд, да можемо нужду свршавати, гровни апсанџија Дојчин убади нам један стари чабар из кога, је такав смрад баздио, да смо хтели погушити се, издирући се: ето вам па се крволошите, Морали смо полегати на земљу и покрити уста и лице хаљинама. да се не погушимо. Лупали смо и молили да ту кужну јаму избаце напоље и да нам даду други суд, али све узаман, Тек сутра дан отворише се врата, и један од нас избали га напоље, и молисмо да нам купи други за наше паре, но он оде без и једне речи. Пред саму ноћ унесе ноћни лонад, за који смо нас осам после платили сваки по 2 динара.
0 хлебу и води још ни помена.
На све молбе и запомогања, добијали смо одговоре: „Не. лармајте, бунтовници, попркали".
да четири дана ч четири ноћт нисмо добили ни тлеба ни воде. Аман, људи и браћо! Четири дана на _страховитим с јудским врућинама, какве су тада биле, провести без капи воде. Може ли бити већег варварства и веће свирепости од ове. „По-
народни посланик из Врање радивали и. првак, кога 5 Бугари мучки убили
па
убијајте нас боље је, него што нас овако варварски мучите“, викале су и запомагале похапшене невине жртве.
Али нико ла чује, нико да ВИДИ, мислили смо да су решени, да нас поморе глађу и жеђу, и почели смо се по мало мирити са судбином, Нарочито нас је жеђ мучила. Мислили смо да ће нам утроба. саторети од тешке ватруштине,
О лебу нисмо ни мислили, али од жеђи смо били занемил. Између дру«“ другова умуче свака беседа међу нама. Попадосмо на патос и скоро обамрли стењали смо и јечали.
Тек петог дана пред саму ноћ чусмо шкрипу врата, отворисмо очи и угледасмо крвопију Дојчина који проговори: „дар још нисте попцркали, бунтовници једни“. И то рекавши пружи нам један четврт леба апсеничког, говорећи: „Ето вам, па ждерите, попркали.“ По том изађе и унесе канту с водом. „Олава, теби Господе“, повикасмо сви из гласа,
Нико у хлеб и не погледа, свако се отимао дављенички да се само дочепа канте, да затаси паклену жеђ.
Кад се написмо воде и разгалисмо. од једном нам свану пред очима, Са очију нам се скиде тмора и осетисмо се окрепљени и освежени.
Изнурени глађу и жеђу, а притиснути тешким физичким мукама, кад смо се мало стишали, тек смо онда почели обећати страшне тамничке муке. а
Поред тога што смо на голом влаљг-
ном м мемљтвом патосу лежали без
Т Аврам Миловановић из сате годишњи радикални посланик, Јали га у Јелашници 1916
к и дугоугари простирке п покривке, навалише буве, стенице, ваши, комарци и сваки гад тако, да ока нисмо могли склоДа би налле тамновање било још грозније, наста рад ноћне Чневизицаје. Судије почеше затворгнике са тешким „оковима на ногама изводити ноћу на испите једног по једног. Чујете звекет гвожђа и тужно јечање притвореника, како се муче уз др вене басамаке изићи. Невина жртва покушава да се успење уз басамаке, али не може, Тада га жандарми шчепају и извлаче горе уз страховиту лупу гвожђа.
Ови смо у мраку, испуњени ужасом слушали све ово и чекали кад ће кога од нас извести пред преки суд.
И то је трајало сваку ноћ до 4 сата у јутру.
Сада да се замислити да ли је ико од нас могао спавати, већ смо морали преко дан отпочинути.
Ова ноћна ислеђења трајала су више ол три недеље.
За два месеца нашег тамновања | нисмо видели ни сунца ни месеца. Врата тамничка отварана су свега двапут у 24 сата изјутра, у 5 часова кад су избацивали суд и давали нам по канту воде и у подне када су нам давали лебац а, после 15 дана, и јело.
За, то време морали смо стајати далеко од врата; нико није смео главу промолити кроз врата; ту је стајао капетан жандармски Јован и ако би се притвореници полицијски, који су нас послуживали мало задоцни-