Песма о краљу Налу : уломак из староиндискога "Махабхарата"
Т. МАРЕТИЋ
Њега, мудрог Пунјаслока,
Она је жена милена,
Он од брата бив надигран,
Бив краљевства лишен владар
С Дамајантом у свет оде,
До сад за њ се ништа не знг.
Ми по земљи путујемо
Поради Дамајантије,
И ја нађох ту младицу
У дворима сина свога.
„На свеу се не налази
Жена лика таковога.
„Међ веђама црнки мадеж
Леп, природан и локвању
Сличан беше, ишчезо је,
Али ја га ипак видех;
Гнус се над њим надвукао“
Као облак над месецом.
Створитељ је начинио“
Знак тај њојзи рад“ дивоте,
Ал' не сја ко ни месечев
чСрпак на дан по млађаку.
И ако је тело њено
Прљаво, лик јој не гине;
Премда није накићено,
Ипак блиста као злато.
(С таковим телом младицу,
С таковим знаком — мадежом
Краљица ми би очита
'К'о жерава под пепелом.“ Кад Сунанда ту реч чује,
О народни тосподару,
ЧСудевову, онда опра
Гнус, што беше над мадежом.
А пошто се гнус уклони,
Онда онај Дамајантин
Мадеж засја као месец,
Кад на ведром небу сине.
Угледав мадеж Сунанда
М мати краља, Бхараше,
10
20
25
30
35
40
45