РТВ Теорија и пракса
41
u jednoj zemlji gde su radio i televizija toliko značajni s obzirom na ono što moraju da pružaju stanovništvu, i u situaciji kada ima dva-tri TV i nekoliko radijskih kanala, može biti veoma opasno i neprirodno da se oni prepuste politici. Ona bi, posle raznih bura, morala da se vrati u svoje tokove i zauzme ono (skromno) mesto koje joj u životu svakog prosečnog pojedinca pripada. Drugim rečima, politizacija preko medija morala bi da bude zaustavljena razumnim procenama o tome kada i koliko nam treba političke radio-difuzije. Dao bih i neke sugestije koje se mogu uputiti i ovom skupu ali i javnosti i predlagačima Zakona o radio-difuziji Srbije. Pre svega, trebaio bi organizovati žiru javnu raspravu o ovom dokumentu, koja bi omogućila i stručnjacima i novinarskim organizacijama kao i zaposlenima u radio-difuziji Srbije, a njih ima više hiljada, da kažu svoje mišljenje o karakteru i organizaciji ovog posla. Trebalo bi, zatim, povesti veoma mnogo računa o velikim razlikama koje postoje između štampe i elektronskih medija i s obzirom na licenciranje ali i međunarodne konvencije o njihovoj ograničenosli i suštinskom karakteru javnog dobra. Trebalo bi zakonom obuhvatiti, a nikako bežati od toga, i rad nezavisnih, slobodnih, privatnih i sličnih radio i televizijskih stanica jer se one ne mogu pojavili na nekakav indirektan način. Takođe, vlasnički i imovinski odnosi moraju se temeljno regulisali i s obzirom na bogata strana iskustva koja su, inače, veoma dobro poznata ekipi u Sekretarijatu za informacije. Tu je bitno da se razgraniče tipovi zahteva i dozvola u smislu onoga što je govorila koleginica Baćević јег jedno je rešenje o javnim preduzećima, radio-televizijskim organizacijama i ustanovama sa državnim monopolom a drugo su komercijalne kompanije sa odgovarajućom dozvolom i uopšte organizacije pod punom ili delimičnom kontrolom. Smisao deoničarstva je mnogo dubiji i nije nova jugoslovenska moda pa se i to mora razjasniti da bi se stimulisalo privalno prcduzetništvo i akcionarstvo i 10 odmah.