Српске народне пјесме. Књ. 1, У којој су различне женске пјесме
386
„Ко погине, нек се не спомиње, „бо л' остане, нека обје води; »ја сам јунак веће остарио
„И јуначки мејдан оставио,
уја не видим мејдан дијелити,
» А срамота не изић' Турчину.“ Кад то чуо нејаки Матија,
Он је своме бабу бесједно:
»уНе орпни се, мој рођени бабо ! уја ћу за те на мејдан изићи.“ Говори му Драгић војевода: »Ид' одатле, мој нејаки сине!
»још ти ниси боја ни видио,
У А камо ли да на мејдан идеш,“ —
» 0] чујеш ме, мој рођени бабо! уја ћу ићи, макар ћу не доћи,
„Под срамотом теб' оставит' не ћу.“
Кад то виђе Драгић војевода, Да-се Мато оканишти не ће,
Он му даје кључе од ризнице: „Иди, Мато, на ћемерли кулу,
»„Оправи се, штогод љешше можеш,
„И обуци секу Анђелију, »Обуци јој ђузел одијело;
»Па ти узми оно копље бојно, „И припаши сабљу Аламанку, „Коју ти је пи бабо носио, »„СОвагда Турске главе доносио: „И ти узми челикли наџака, „И узми ми штуца зеленога !< Док је Мато себе опремио, Опремпо себе п сестрицу,
сл 55
60
65