Српске народне пјесме. Књ. 1, У којој су различне женске пјесме
485
„Ако Бог да и срећа, донесе, „Те с' не буде јоште оженио, уја ћу млада баш ва њега поћи, „Јали зањга, јал већ ни за кога.“ Мајка Анђи онда проговара: „Бре не преши, моја шћери драга! „Док видимо, ко је и откуд је, „Што ли иђе тако по свијету.“ За тим мало бјеше постајало, Ал' ево ти Омиљанић-Илије
И он води кићене сватове, Здраво прошли Пролога планину, Јер им нису ништа учинили
Кад нејмаде лијепе ђевојке; Муком иду кићени сватови:
Ни пјевају, нити пушкарају, Барјактари савили барјаке;
Јера мисли Смиљанић Илија,
Да је веће Мара одведена,
За то с миром сватове проводи, Није -ласно доћи без ђевојке ! Кад Илија дође у авлију,
Пред њега је Анђа истрчала,
Не пита га: „Како си ми, брате #“ Већ му одмах ријеч проговара: „А чу ли ме, мој брале Илија! „Откада си кулу начинио,
„ Ваки јунак није доходио,
„Мој Илија, на бијелу кулу;
„Ја га таквог нисам ни виђела, „Ни његова стаса ни образа: „„Љепши јунак од сваке ђевојке;
245
25).
255
260
265
970
215