Српске народне пјесме. Књ. 2, У којој су пјесме јуначке најстарије
17
Ни једна га не промаши клета, Ал' је добра срећа у јунака, Олово га бити не стијаше, Бог га чува и свети Јоване; 155 Кад се свога добави ђогата, Па потеже мача зеленога, Док опћера двапут око цркве, Тридест Вуче одсијече глава, Па побјеже преко горе Црне; 160 Кад се прими Чева каменога, У Чеву га чета дочекала, Пуче на њег' тридесет пушака, Ни једна му ране не зададе; Кад се Вуче на невољи виђе, 165 Он потеже мача зеленога, Те рашћера младе Црногорце, И ујагми главе три, четири, Па отиде у Бањане равне, Побратиме, здраво и весело. 170
А. Три сужња
[Д роцвиљеле три Српске војводе У сужањству паше Скадарскога,
А да зашто # Веће ни кроза што, За хараче од ломнијех Брда,
Јер се Брдска ђеца посилила,
Па не даду царевих харача,
А војводе паша преварио,
сл
Туб, 983. — Нема 8 стиха. — 92. у Млетву.
ВУКОВЕ НАРОДНЕ ПЕСМЕ, 1. 2: