Тренуци и расположења
24
ДАНИЦА МАРКОВИЋ
Ил' поток да га шумним жубором својим лије, Ил у зујању пчеле, ил' песми чиста миља Славујској, или лету лептира да се вије..
У мртву јесен сада промукли глас твој бруји У гавранова тужном грактању по дрвећу И у фијуку ветра што поврх кућа хуји;
ок по каљавом друму тешка се кола крећу, У шкрипи осовине неподмазане зуји.
И докле бледим пламом сирово дрво догорева И црвоточно дрво у дну бела камина, Цвиљењем монотоним глас твој кб да попева, Уз шкрипу раздешених, прснутих виолина, Подземну песму бола и немоћнога гнева.
И најзад, у одјеку што с блиска гробља стиже Тутњаве замрзнутих грудава о поклопац
Сандука мртвачкога, осећам где се диже
Застор прошлости твоје, и самртнички ропац
Глас твој је што у њему разазнајем све ближе, ј
МАЈСКА ЕЛЕГИЈА.
Хоћу да плачем али суза нема.
У души мојој нем се вапај диже.
И терет тешки груди ми запрема. Откуда бол тај што ко талас стижез! Пред невидљивом ту могилом стојим И ридам горко над животом твојим.
Године прошле, ових цветних дана ] Над отвореном ридала сам раком:
Одбегао је мирис јоргована,
Оцветб багрем у кутићу сваком
Кад на руб гроба хладна доспео си,
Нештедне смрти на домашај коси.
Тад суза врелих цело море. пролих: Јецах и ридах, вапијах и страда"