Цар Душан : историјски роман из XIVога века у три књиге. Књ. 1, Млади краљ
— Што смо се покоравали заповести нашега. краља и господара, који је хтео да уштеди проливање братске крви, који је хтео да уступи теби престо још за живота свога !
— да име Бога, господо, а мученичка смрт оца Андсе нија, на угледу наше и ваше војске — тшташе Душан задрхталим гласом.
— Наше руке беху свезане, светла. круно, а наши људи беху у средњем и спољашњем дворишту, не знајући шта. се овамо урадило ! :
— А краљ2. Зар је мој отац пристао да се спали онај човек, који...
— Нека опрости, високо ти. краљевство, али краљ је био под краљичином стражом као п ми, тако да ниједна жива душа није могла до њега допрети, да му каже шта се У његово име по граду ради. Породимљом је заповедала краљица са својим Тимуром од онога тренутка када је краљевна изашла из града, па док твоја војска не уђе |
— Тешко мени шта сам учинио — прогунђа Душан за се, па онда викну својим људима — да спасемо краља, браћо ! Он је невин за све што се догодило !
Док је Душан јурио из једне правне кљети у другу, из једне дворнице у другу, не могући наћи ни трага своме оцу, дотле приђе у дворишту, у ропеком оделу, један човек Вукашину ца му рече:
— Честити војвода, узалуд оде млади краљ да тражи по дворовима. Ја знам куда је побегао краљ с неколико властбла, и за добру плату. само од мене можете то сазнати.
— Не брини се за награду — одговори Вукашин, ако нам кажеш где ћемо наћи краља, од моје стране добићеш стотину перпера, а од мдадог краља добићеш и више !
— Е добро, војводо, хајде са мном да ти покажем куд се удави у подземни ходник којим су краљ и његова свита побегли у Петрч, ( њима нема никакве друге пратње осим мојих неколико земљака и другова.
Вукашин пође е њим.
— А како је теби име 2
— Никода, честити војводо.
После неколико минута Никола стаде.
— Овдв је удазак !
180