Цар Душан : историјски роман из XIVога века у три књиге. Књ. 1, Млади краљ
— Bor с тобем седи Храдомиле, ти си још под светим Краљем био велики тепчија... — поче Душан.
— Баш зато, млади Краљу, што сам служио твоме деду - 5:
У тај мах наста ужасна граја у дворишту из којега се једва могаху разабрати узвици:
— Смрт убици! На спалиште вештицу !
У исти мах јурнуше у дворницу гомиле преплашених цворкиња с много деце и с урнебесном вриском, попадаше на колена пред престолом :
— Милост ! Мидост !
Двоје деце, једна девојчица и један мушкарчић, устрчаше до престода и загрлише колена Пуштанова.
— Не дај нас брада !
То беху деца Дечакскова од Марије: Симеун и Теодора.
— Не бојте се децо! Не бојте се владике — грмну Душан и пољуби свога брата и сестру у чедо, па онда држећи их за руке рече: — Устајте, владике, гђе је госпођа Краљица 2
Али краљичине владике немађаху када да одговоре на то питање, јер једна руља војника и себара провали са у дворницу, вукући везану Марију Дечанскову, и Која с на сав глас:
— Смрт крвожедној зверци ! Смрт мучитељици и убици оца Андонија !
— Умукните-еви ! — грмну Душа тако силно, да се за часак утиша све.
— Дејане! — заповеди млади Краљ — Одреши руке благоверној и христољубивој Краљици све српске земље и поморске,
Дејан Жарковић није веровао својим ушима. Он узверен погледа у Душана као и цео запрепашћени збор, али Душан само додаде: a
— Ја, млади Краљ, тако заповедам !
Дејан сажв главу, шкргутну зубима, трже ножић који му је висио о пасу, ца равече уже којим беху везане руке краљичине.
Марија диже обе ослобођене руке о којима је висило комађе расеченог ужета, па забаци своју дугу разбарушену косу е лица на потиљак и низ деђа затим стаде кидати остатке
SSS
1135