Цар Душан : историјски роман из XIVога века у три књиге. Књ. 1, Млади краљ
— Јесте !...
Душан пребледе п посрну мало, одступи неколико корачаја, прекрсти руке, па с разрогаченим очима гледаше у Јевдокију, као у какво чудовиште... У мозгу младићевом почеше да се бркају најразличније мисли без икакве свезе... Ко зна како би се крваво завршио тај састанак, да су њих троје остали још дуже сами.
Срећом уђе деспота Константин,
Хрисанти као да сунце сину. Она је умела одмах да протумачи зачуђеном Византинцу, зашто тако необично изгледа тривалеки младн краљ, зашто му није прихватио поздрав, зашто му је вереница тако хладна л збуњена ; она је уместо своје другарице уверавала младожењу о срећи која га чека, '0 томе како је свет рђав па је свашта износио о познанству Јевдокијином с младим краљем. |
= 0, говпођо — упаде у реч заљубљени деспота — ја ћу бити први који ћу вазда поштовати света осећања која су једина могла бити основа тој пријатељекој свези. Ја сам најсрећнији човек, што ми се допушта да мојим целим животом тек заслужим твоју љубав, лепа Јевдокијо! —
— Ја не могу обећати љубав, светли господине деспоте ! = одговори лепа јадница — али вам се заклињем да ћу вам
бити верна жена ! — Ха, ха, ха! — насмеја се грохотом млади краљ — али
то беше тако леден смех, да се од њега смрзну крв у жилама „Јевдокијиним — ха, ха, ха! И ти говориш о верности, блуднице једна !...
Јевдокија врисну, као да је неко ножем у прса удари. „Деспот Константин потеже мачем на Душана али га млади краљ тако грчевито стиснуо над десном шаком, да му је од шале извио мач из руке, па га баци подалеко п рече:
— Деспоте Конетантине, кад год хоћеш у другој прилици готов сам, да нас двојица укрстимо мачеве, само понеси друти мач, а не овај, који си обешчастио, што си га замахнуо да њиме браниш једну жену која је гора од блуднице. Не мичи, деспоте, емрвићу те. ЈЕво ти доказа за то што рекох. И најгора последња хетера византијска продаје само тело своје — а ова блудница овде, коју ја хтедох да подигнем на престо мојих дедова, и да је учиним краљицом свих српских земаља п поморских, она тргује душом својом !
54