Босанска вила
Бр 6.
1904. БОСАНСКА ВИЛА 1904.
Слети, (Милујући је то глави):
Јадна сестрице!
Ружица: Не мари, брато! Не тужим се ја... Тек 'нако ... пет! Свршавају (из уркве се чује то| јање). Глас калуђера: Благословеније господње на вас, Веегда ниње и присно и во вјеки вјеков!
Хор: Амин! Клепало тихо куца. Слепи и Ружица устали и жрсте се. За тао време излази народ из фркве и крсти се. За њима калуђер с бројаницама у руџи. Свм се тпискају око њега те га целују, ко у скуп, ко у руку, а ко у груди. Ружица се за то време прогурала, та га фелује у руку. "Калуђер (трене се кад је угледа) :
Ти овде» А Виде! —
Ружица: Тамо под брестом. (свет се разишао).
Калуђер: Добро дошао, Виде!
Слетац: Добра коб! И благослови духовниче! (погне главу).
Калуђер: Бог те благословио! А од куда путр
Слепац, (иелује га у руку и оба седају под дрво) :
Од Београда,
Калуђер : Паг
Слепа: · Јесмо л' сами 2
Калуђер: Сами. |
Слети: Ружице! Припази тамо да не дође ко! (Ружица оде катијн). Ох!
Калуђер: Разумем те! Тим Србин се рађа, тиме живи он И умире тим!
Слети: Духовниче, зло!
Калуђер: И од зла више! Пакао је то! На колац људе, жене нам у срам А цркву и дом у огањ и плам. Тако би јуче, данас тако је Па то и сутра! Столећа су то Што нам се свете за предачки грех
Мој јадни брате! — Виде л' тамо штог - Слети: Смрт! Калуђер:
Њу видим свуд
СОлети:
Нигде овакву! Београд црни од јаука ври. Под бедемима мученика сто, На коленима зове куми омрт, Вапије за њом. Ох, ал и та смрт Тако је спора где жуде за њом! Џатника јаук разлеже се свуд И лавеж паса уздивљалих, што Гложећ се, глођу кости живима (стреса се) Ух, какав ужас, кад ти слуша слух Јаук пи лавеж како смешани Продиру небу!
Калуђер (горко): И на небу мир» —
Слети; Мир!
Калуђер:
И сунце греје 2!
Слепа: Греје ко и пре!
Калуђер: Господе, авај!
Слети:
И то није све. (више за се) И њега ето погубише већ.
калуђер: Кога 2
Слети: Старца нам.
калуђер (ватрепашћено);
Хаџи-Рувима 2
Слети; Њега, да! И још како га намучио звер! Клештама врелим испод пазуха Кидаху месо живом јаднику, А кад мученик изнеможе, тад Посекоше га, пролише му крв. Главу на бедем истурише, а Тело псима, да га разнесу.
калуђер (очајно):
Господе! Боже!
(Слети: И то не би све... калуђер: Не збори, ох!... Ил' зар и страшније
Казати можешг Крв и сама крв, По јадној земљи разлива се то, И небо крвљу плаче, прокапа
И сузе рода нису оне већ
Из очију му крв се рони то.
То из јаука лопи сама крв, Невина, врела, мученичка крв!
Олети: И докле тако 2 калуђер: Докле — доклег — Ох! (замисли се).
Слушах те једном, када оно би
Стр. 107