Виљем Тел : позоришна игра у пет чинова
_БВИЉЕМ ТЕЛ
А мој је, ево, убијство и крв. (Седне.) Некад, кад отац с пута враћо се, (О, драга децо, ви сте клицали;
Јер би он увек, при свом повр, атку Поштогод вама собом донео,
Било то који лепи с Алпа цвет, Ил' ретку птицу, или амонит,“
К'о што то путник нађе на брду, За другим ловом сада иде он,
(С крвавом мишљу хвата бусију
И вреба главу свога злотвора,,
— Па ипак само на вас мисли, он, (О, децо драга, вас да одбрани,
Да безазлену нејач заштити >
Од зликовачке грозне освете, «
"Он убилачку стрелу запиње. (устане) Ја сада вребам драгоцену звер = Ловцу данима није досадно .
По цичи зими да крстари свуд,
Да с кука на кук смело прескаче, Уз клизаве се пење литице“ 5 Где се рођеном крвљу прилепи, Да дивокозу једну убогу,
У њеном хитром скоку улови.
О награди се лепшој ради сад,
О срцу смртног непријатеља, “ Који ме хоће да упропасти..
17
(а даљине се чује весела сватовска свирка, која се при—
ближује.)
(Са стрелом цели век сам провео, По стрељачком се вежб'о пропису; И цпрну““ тачку често згодио,
И са многом се лепом наградом
(С веселе вежбе кући враћао —
Но данас спремам ремек хитац свој, Најдрагоценији да лов уловим
Што га имаду наши брегови~
"# амонит — нека скамењена спужика, ++ црну и т. д. — у сред среде нишана