Наша књижевност
На кантарским кукама 581
у људско тијело. На Малим вјешалима, која су заиста имала изглед кантара, објешеник је могао да живи и по неколико сати и скончтавао је углавном због унутарњег крварења, а затвореници из ћелија до дворишта могли су да га гледају и „да си у памет узму“.
Сјутрадан, тек пред подне изведоше Мију у двориште. Био: је гологлав, го до појаса и модар по крстима, крвава лица и без лијевог брка, а руке му на трбуху унакрст везане. За њим је ишла његова кратка сјенка, а за сјенком двојица усташа с машинкама.
Под вјешалима сељак подиже укрштене руке и лијевом поче да суче онај десни брк, а један усташа уприје прст у клупицу испод конопца:
= Пењи се да те измјеримо!
Мијо се попе, кракови конопца се размакоше и куке брзо наЂоше своје мјесто између ребара. Клупицу оборише, сељак се пресамити и утањеним али некако пркосним гласом изговори:
— Јесам, је-сам, је-сам ...
Онда искрену главу као да би погледао горе у затвор, у оне иза твоздених шипака, и додаде гушећи се:
— Они нас да измјере, нас, нас!... Земљу да измјере!
Конопац се лагано љуљао и крв капала с обје стране оборене клупице.
Гојко БАНОВИЋ
Ежен Делакроа: Мртви јахач
5 Кљижевност