Наша књижевност
Преузимање:
Приказ у BnLViewer-у
ХРАСТ
Петсто прољећа он већ стоји Пун зеленога густог хлада,
И шуми мноштвом грана својих Он, див зелени сред ливада.
Кад се облачи на све стране, Он пјесму пуну буне ствара; Ко вјетар страшни шуме гране, Кад с олујама разговара.
А кад је гб, без лишћа свога,
Кад зимски вјетри кроза њ језде, Он мјесто лишћа зеленога
У тамној крошњи њише звијезде.
Њише и сања љепше дане, Он позна закон дугих љета: Опет ће шумит зелен-гране Усред ливада пуних цвијета.
Григор ВИТЕЗ