Полициски речник : Књига трећа М — Ш
>
__Myh
у нарочитом
је, при отправљању – истоветних послова, имају по истим закони-
Жма поступати, пошто ови закони
засецају у јавни интерес, и то све дотле“ док се за муфтије не би закону – друкчије
предвидело и наредило. – Такви
„прописи, при доношењу речених измена и допуна у закону о ус-
стројству судова, нису донети, нити је што особено и изузетно, у том погледу, наређено.
0) У споровима око издржавања Муслимана, редовни суд замениле су, по напред поменутом H по тач. в чл. 5. речених измуфтије. Они имају донети одлуку и у принципијелном одлучивању о праву на издржавање које по 5 100. грађ. законика и чл. 96. закона о црквеним властима ~ у, брачним – споровима – хришћана расправљају духовни судови, 4,
тако исто и у оном другом пита„њу, које се односи на количину
издржавања, а које по поменутом пропису грађанског законика припада редовним грађанским а не духовним судовима. У овим споровима муфтије раде као представници исламске вере и они о-
ве спорове расправљају упоредно
са питањем о. важности муслиманског брака, који је религиоз„на установа. Због ове везе муфти„ја, расправљајући брачни спор и "доносећи своју одлуку о истоме,
_ уз исти спор доноси одлуку и по осталим поменутим питањима, те
мора своју одлуку саобразити исламском праву и у једном н у
другом питању.
Одлуке муфтије у овим питањима, по самој природи њихо„вој, не могу подлежати оцени ре-
довнога суда по жалби или по
дужности, већ је за разматрање "истих одлука, саображених | и-
70
Муф
сламском праву, надлежна виша муслиманска верска установа која је у питањима исламског права верзирана и компетентна. Та установа за Муслимане по самој природи ствари, у недостатку шеријатских судова, јесте врховни муфтија, пошто такво схгатање исламском праву не може битни противно.
Прописи изложени у тачци в. и д. чл. 5. измена и допуна у закону о устројству судова OP прошле године, нису предвидели ништа из чега би се могло извести да законодавац није напред поменуто гледиште делио. У осталом ни из Уредбе од 1914. г. која је указом од 30 јуна 1919. год. укинута, а која се односи на исту ствар, не види се, да је взаконодавац друкчије схватио и на другом гледишту стајао.
На означено схватање упућузе и то, што су поменути прописи изузетнога карактера, у, поређењу према општим – законима, због чега се првенствено по истим прописима има и постушити; а у, свему осталом, што није нарочнто поменуто и изузето, имају се применити прописи, који важе за преваце У територију Краљевнне
Србије, како је то у указу од 30. јуна 1919. год. изрично наглашено. в) У питањима легалног н тестаменталнога наслеђа кад је реч о Муслиманима, важи у главном, исто оно што је наведено у гач. 2. И по прописима укинутог чдана 52. Уредбе од 1984. годнне, пропису (тач. од чл. 5.) такође мена у закону о устројству сусудова од 1919. године, пропнсн грађ. законика у погледу тестаменталнога и законскога наслеђа принципијелно важе у потпуно-
| ; i Žž še |