Српске народне пјесме. Књ. 1, У којој су различне женске пјесме
491
Рај
А кад било вече о јацији,
И дођоше до близу капије,
Од хајдука један зајаука :
„Авај мени до Бога милога ! „Што ћу јадна робиња до в'јека # „Сјутра ће ме буле докопати, зуја им перем сане и кашике, уда им чиним измет до вијека !< Узе Мијат троструку канџију, Све хајдуке редом удараше,
Они цвиле, кано горске виле, Жаловито, како и робиње.
То зачула на кули кадуна,
Па дозива Кумрију робињу : „Устан' брже, Кумрија робињо !
„ Те отвори на авлији врата, „Спахија ми дође из Хрватске
» И доведе робља племенита, »„Појено ће тебе одм јенити,
„4 и мене вјерно послужити.“ Њој говори Кумрија робиња: „Не см'јем, кадо, живота ми мога ! ујер се бојим, горски су хајдуци; „Кад спахија пође из Хрватске, »На дан ће ти гласе оправити, Да се њему на вечеру надаш.“ А хајдуци цвиле без престанка ; Ражљути се Љубовића када,
Па удара Кумрију робињу,
Удари је руком по образу,
Сама слеће низ танану кулу,
Те отвора на авлији врата,
50
50
60
то