Српске народне пјесме. Књ. 2, У којој су пјесме јуначке најстарије
| бг
„Ма покличе Мићуновић-Вуче:
»» “~ садеке моји соколови!
»„» Да Требињеска врата саломимо,““ » Па се загна Мићуновић-Вуче
„Па бијела врата од Требиња,
„За брњицу руком доватио,
» И у врата ногом ударио,
„Па погледа око себе Вуко,
ул са Вуком ниђе нико нема, »По сва војска насред поља рамна, » А сам Вуко на бијела врата. „аде Турци Вука видијеше,
„Да на њега огањ оборише, „Јако Вуку лоша срећа била, „Пуче пушка од Клобука Зука, „И погоди Мићуновић-Вука,
„Обје му је ноге саломила.
„Паде Вуче на бијела врата,
„На бијела врата од Требиња, „Па покличе грлом бијелијем :
»» Хај ђе си ми, Поповић-Иване ! „»Погибе ти Мићуновић-Вуче
„ „Па бијела од Требиња врата,
„» По уграбп Вука рањенога |<< „Зато Иван не обраћа главе,
» 2 је мука унијети Вука;
»Опет кличе Мићуновић-Вуче
„По имену жЖлутковића Тоша: „»Жај ђе си ми, Тошо Жутковићу ! »„»Уграбп ме с вратах од Требиња,“ уда то Тошо не обраћа главе,
„2 је страшно и гледати врата
| (52
8)
(21
9()
95