Српске народне пјесме. Књ. 7, У којој су пјесме јуначке средњијех времена
125
Док се пошљед издајице наше, Те турскоме цару прибјегоше, Славно наше царство издадоше, Издадоше царство и Лазара, Српско царство паде у сужањство, Те и данас стоји у поданство, Дворе Срби туђе господаре,
Бев јадине Црне Горе мале, Црна Гора мала и нејака,
Те ми такву силу неимамо,
Да ми српско царство избавимо, Да не стоје Срби у поданство,
А други ни ко помоћи нема. Тадар рече Петровићу књаже: „Дрногорци, моја браћо драга! „Што зборите, што је давно било » Од издаје народа српскога „Србима је од старине дато,
БА да има вазде издајника,
„Те не дају подигнути царство, „Ка' и данас племе Дрекалово
» И нахија Кучка сваколика, „Која она иде у Турака,
» И издаје Црну Гору малу.
„дато ми се труђаше владика, „И Кучима благо просипаше,
» Человође њихове бијаше,
»Да не иду Кучи у Турака,
»дДа не грде српски народ славни: „АЛ то њему све поништа пође, „Јер га Кучи слушат' не хоћаху; „Пошто Петар умрије владика,
20
30
[5 с