Српске народне пјесме. Књ. 7, У којој су пјесме јуначке средњијех времена
а Од мртаца и од рањенијех, Од врућине и од огња жива, Земан дође ваља умријети, И Христове муке поднијети. А кад виђе војвода Јакове Ђе г' издаше Цуце свеколике И пред свијем сердаре Андрија, Ка Бранковић цара на Косову,
Бог им дао пред књазом поштење,
Као Вуку у Долу Крушеву, Онда себе упуштио Турке,
Нит' им иште вјере ни амана, Јадан види ђе му не помаже. А кад Турци Србе закопаше Невјерници у проклете руке, Па некога сабљом посјекоше, А некога жива, замакоше,
А некога на ватру спекоше, Живу Живку очи извадише,
А војводу с муком уморише Поповића замакоше Вука,
А остале на муке удрише,
Као Јуде Христа блаженога,
А највише Јакововић Анта. Њему ломе обадвије руке,
Чим је сјеко низ Руштицу Турке, Друге муке и ноге и руке. Вала Богу и Петру светоме,
Те нањ метну своје десне скуте, И Антове сачувао руке,
Слава Богу и цару. српскоме, Који врати с Црне Горе Турке,
685
690
695
то0
705
710