Браство
ДУР ДЕЛИЈА ИДЕ ПАНТЕЛИЈА |
"2 ~
У Партенијевој соби гораше само једна воттана свећа. Она слабо осветљаваше повелику просторију собе. али се, при свем том, путник чисто убезекну, кад виде о зиду, више Партенијеве главе, читав арсенал оружја, па ће, малко зачуђено, упиштати:
— Чијејето толико оружје, оче намесниче :
— Божје, па моје, одговори духовник, осмехнувши се, и смагнувтпи малко раменима.
— А на што вам, кад свјашченик не сме бити ни птицеловац, упита он даље '
— Остало ми је од млађих година.
— А у младости сте ловили
— Јесам; ловио сам...
— А шта сте ловили!
— Како кад: тице, зечеве, срне, вуке п... Турке!
— 0Ох, ох! Зар сте ви и војевали '
— Та јесам.... Него, високоучени господине, ви сте уморни: ратлишите се, и прилезите малко, док ја одем да видим шта ли се спрема за вечеру!
То рекавши, Партеније оде из собе.
Магарашевић, оставши сам у соби, не могаше седети, него узе свећу, принесе је к зиду, на ком виси оружје, и разгледаше свако парче, али ни једно не емеде узети у руке.
А о зиду виси једна дивна шешана, са еребрним карикама и свилепим ресама кундаку око врата; даље — кубурлуци, са два сребрњака (кубурњака); нож јатаган; сабља сребром окована, и на њеним сретрним корицама урезан је чудан запис: „Дур делија, иде