Браство
ДУР ДЕЛИЈА, ИДЕ ЦАНТЕДИЈА 129
— Драге воље, високоучени господине — одазва се Партеније: — само се бојим, досадићу вом '
— Ни најмање; ја путујем да што видим и чујем, а одмараћу се кад се вратим у Нови Сад!
— ЏШристајем, рече Партеније, и диже се те намести постељу себи и госту: — Али морам почети мало из даље.
— Одакле год хоћете !
— Ја сам се родно у селу Брезовцу, под Венчацем.
— Чини ми се, рећи ће професор, да ми је то село остало у лево, кад сам прошао кроз Бању '
— Управо тако, додаде духовник.
— Деге даље, молим вас; али немојте заборавити казати ми: шта значе оне речи на сабљи: „Дур делија, иде. Пантелија !“
— Па, господине, тај запис, и оне тканице што висе преко оружја, највеће су благо у мом прошлом животу, и најслађе сећање у садашњем!
— Е, врага: упита Магарашевић, и на ново баци очи на сабљу и на тканице.
Ђак донесе боцу вина и чисте чаше. Наточивши вина у чаше, он и чаше и боцу на послужавнику стави пред свога духовника, па се удаљи,
— Као што вам рекох, ја сам се родио у Брезовцу. понови Партеније, и пекапи чашу.
— Овај не уме даље од Брезовца, помисли проФесор, па и сам своју прекрете.
БРАСТВО 9