РТВ Теорија и пракса
3) Zadovoljstvo koje proističe iz priče. Za Džordža Herberta Mida (George Herbert Meađ, 1926) postojala su dva modela novinarstva. Jedan, koji je on nazivao informacijskim modelom, prevashodno usmeren da donosi činjenički materijal kao što su rezultati izbora ili finansijske vesti, ima naglasak na „vrednosti istine”. Drugi je naglašavao „mogućnost uživanja” i „potrošačku vrednost” vesti koja đeluje tako što pruža zadovoljavajuće „estetske” doživljaje koji bi mogli da pomognu Ijudima da protumače svoje sopstvene živote. Mid je ovo nazvao modelom priče novinarstva, primećujući da je „reporter uglavnom poslat na teren da nabavi priču, ne činjenice”. Analiza vesti sve više priznaje pripovedne osobine televizijskog novinarstva: „sve vesti su dobre vesti, jer pružaju mogućnost zadovoljstva same fikcije”, prema Stemu (Stam, 1983: 31). Međutim, priča o žrtvama je posebna vrsta televizijske priče, sažeta, samodovoljna, često se ne odnosi ninašta drugo izvan same sebe i obično započinje i završava se u jednoj jedinoj storiji emisije. Ti kvaliteti, može se reći otelotvoreni u ovoj vrsti loših vesti, teže da se otvorenije predstave kao „priče”. Dok je ozbiljna vest takođe bazirana na modelu priče, ona se pravi kao da nije - ona tvrdi da je njena najveća briga da pruži važno obaveštenje dana. Nečasne vesti, svojom konciznošću i „imanentnošću” - Bart (Barthes, 1977; 187) mogu spremnije da dovedu u prvi plan svoju priču - kao konstrukciju postavljajući njenog čitaoca/gledaoca u neku vrstu zajedničkog reagovanja: baš je to bila dobra priča! Privlačeći pažnju na svoju „pričljivost” nečasna vest može da „otkrije tajnu” svih vesti: ono što je onda izloženo jeste to da su svet činjenica i svet fikcije bliže povezani nego što bi Ijudi iz medija želeli da mi poverujemo. Mogli bismo onda da kažemo da na ideološkom nivou priznavanje pričljivosti može da deluje ne u pravcu uplitanja gledaoca/čitaoca u pretpostavke i mogući ishod priče o žrtvi, već da prouzrokuje distanciranje: ovo su stvarni Ijudi, ovde je nesreća, ali na kraju krajeva, to je samo priča. Lamem nad nečasnim vestima na leleviziji je lcsno povezan sa lamentom nad onim što se nekada nazivalo
115