Српске народне пјесме. Књ. 2, У којој су пјесме јуначке најстарије
103
98
1165 Јаут-бег и Перо Мркоњић
На зорице ни бијела дана,
Од данице ни спомена нема,
Док с у Скадру врата отворише, Из града је јунак излазио
На дорату коњу од мегдана, Зелен га је барјак поклопио, Поклопио њега и дорина,
За њим иде до тридест Турака: То бијаше силан Јаут-бего.
Па говори силан Јаут-бего: „Браћо моја, до тридесет Турака ! уНије л мајка родила јунака, ујал сестрица брата одгојила „На чистоме ђевојачком крилу „И мушким га опасала пасом
» И јуначким дозивала гласом, „СОпремила га у чету јуначку, уда је данас у мојој дружини, „Ко би знао село неробљено, „Неробљено ни скоро паљено, „Ђе бисмо ми шићар шићарили 7“ Све му ћути тридесет Турака, Проговара луди Амет-ага:
»ја мој брато, силан Јаут-бего ! уШ то ће тебе село и ђаволи,
„ Откле ће нас власи поћерати 2 „Већ ја знадем ћара и шићара: „Да идемо цркви у Дечане,
»Да бијелу поробимо цркву,
10
15