Српске народне пјесме. Књ. 7, У којој су пјесме јуначке средњијех времена
12:
Беган сердар и Шабан-ага Арнаутин.
1857. год.
Боже мили, чуда великога ! Тешке су ти навалиле даве
У Мостара челеби-пазара
На три села од Карадаглије: Зенђил Струга и Карамалинско, И Љевишта мјеста хајдучкога, Ђе се српски соколићи легу, Воде чету низ Херцеговину, Све харају, а сијеку главе,
А робе нам бијеле кадуне, Воде буле у Морачу горњу, Шњима жене морачке бећаре, То нам дину поднијет' не море. И те би смо јаде опростили Но ми ове простит' не можемо Од Турчина Тоске Хасан-бега, С Ускоцима вјеру уватио,
Па их пушта кроз Херцеговину;
Кад Ускоци шићар задобију, Исе чине Тоски Хасан-бегу.
Но да видиш Ченгијћа Дервиша,
Што је ситну књигу накитио, Оправи је на Језера равна
Х на руке Тоски Хасан-бегу:
» О Турчине, Тоско Хасан-беже, » У 826 чат те паша поставио
»да му чуваш стражу од каура.“
10
15
20
25