Српске народне пјесме. Књ. 7, У којој су пјесме јуначке средњијех времена
209
Црногорци и царски коњици, Ту се, брате, живи поваташе.
Стоји цика малије пушака,
Клепет стоји ножа и сабаља, 700 СО обје стране многи погибоше.
Тадер скочи војевода Ђуро,
Трже сабљу у десницу руку,
Цак у Турке јуриш учинио,
С друге стране Петровићу Крцо, 7105 А за њима сва гарда остала,
Поломише царске коњанике.
До шанчева цара честитога
Двјести тридес глава посјекоше.
Ал' да видиш војеводу Ђура! 710 Он ми иде право на шанчеве
О голом сабљом у бијелој руци,
Шњиме иду многи Црногорци,
Соколови лафи одабрани,
Хоће јунак завјет да испуни, 115 И шанчеве турске да продере.
Кад се јунак шанца приватио,
Ал' га Флотун царски дочекао,
Ту војводу Турци погубише,
И са шњиме халај-барјактара, 120 Од Његуша Кустодију Маша,
И остале неке соколове.
Попе Ђуро, покојна ти душа!
Твоје име никад не умире,
Јер си вјечни спомен оставио. 7125 Ал' не хоће, да узмиче гарда,
Но једнако бојем уришује,
Јере с гардом силан јунак бјеше,
ВУБОВЕ НАРОДНЕ ПЕСМЕ 1Х 14