Српске народне пјесме. Књ. 7, У којој су пјесме јуначке средњијех времена
501
„Два пут више но најбоља наша. 325 „Тако сложно, па биће што Бог да“.
Кад Јовану глас и књига дође,
Он покупи сву околну рају,
Те у Дугу с војском запануо
У Ноздрама у тијесну кланцу, 330 Виђе Јован у другоме кланцу
Церовића изабрану војску.
Ђе у кланац Киту запануо,
Та се двије састаше војводе,
И браћа се брацки поздравише, 335 За јуначко здравље упиташе,
Извадише љеба, заложише,
И напише по једном ракије,
Пита Јован Церовић-Новицу:
„Имаш, Ново, колико дружине 2“ 340) Новица му право каживаше:
„Не питај ме, мио побратиме,
»Откуда ћу јадан имат' војске,
„Ево има десет годин! дана
„Да се кољем с Турцим' без престанка, 345 „А лани ми мноштво погинуло
„Кад удрисмо тврду Колашину, »Поробисмо, огњем попалисмо;
„Па ту скоро погибосмо љуто
„Под пустијем Никшицкијем градом, 38350 „Кад га, знаш ли, на јуриш узесмо, „Поробисмо те га опалисмо,
„Немам више ни пуну хиљаду.
у ама кад се прегне умирати,
»Рад је гинут док тече једнога. прву „А ти, брате, колико имадеш«