Цар Душан : историјски роман из XIV ога века у три књиге. Књ. 2, Краљ
Душан забаци себи дете на леђа па држећи га за обе ручице на својим грудима стаде ходати по соби и викати:
· — Јаре, јаре, за четири паре !
— Нећу, скупо је! — рече Јелена па седе да се нагледа ове миле слике. j
— A шта ћемо сад Златане 2
— Узми ме на крило, татице.
— Добро — рече Душан па седе поред своје жене и узе дете на крило. — (Сад погледај горе, да ви: диш ону тицу што лети.
Дете завали главу, а Душан се саже те му пољуби пуначки подвољак тако да је чвркнуо.
— А де је тица 2,
= Одлетела.
— E нећу тако.
=— А шта ти је овог
— То је моја тиба.
— Шта каже твоја тиба 2
Јелена се насмеја па рече“
— Јуче су му нешто кркљала црева, а он се взачуди, гледа у трбушчић па ва свим озбиљно упита : ко је то унутра 2
И Душан се насмеја па рече:
— Ја ли. Златане, а шта ти је ово остраг, ово округло 2
— Е, то неда нана да се каже.
— Немој га учити ни једној ружној речи — узе придиковати мајка. .
— Добро, добро, нећу. Је ли, Златане, а шта ти је овог Е
— То је моја ногица.
— А уме ди она да свира 2
— Како ће ногица свирати !
— Ево да видиш — рече тата па се саже и »таде љубити његову наливену ногицу „тако да је „сви“ рала". Па онда стаде питати дете:
— Јеси ли ти риба2 |
— Нисам. Па
40%