Naša stvarnost
146
'Ona je prala,
Svu snagu dala
u uđi
Prljavi veš,
i zalud nudi
Prazne grudi
Kad dete već poslaje leš.
On je fo znao
I sve bi dao
Da nađe makakav rad. Al zalud fo je
Kad ih sve froje Muči beda i glad.
45.
Il jednog dana
iz niskog stana Bolan se razleže krik, „Majka je stala
I ugledala
Mrivog deteta lik.
'Kad decu kosi
.Smrf jauk nosi —d Tužan je ceo svel,
Ali još jače
.Nek uži,
Plače
„Kad svene radnički cvet.
Jer ko sve radi,
\'Ko sve gradi
'Šio freba ljudski rod Taj ima pravo
Na dele zdravo,
Na lep ljubavi plod.
17.
To dele malo „Mrivo je palo
Jer nije imalo lek. A oni gore
Bacaju u more Dosta za čilav vek.
Al šlo još leže Na dušu leže: Pogrebu došo je dan,
Il. KATIĆ
Il noć se sprema A para nema Svud fražiš uzaman.
Tako je bilo,
Tako se zbilo,
Jer ispran je bio sav veš, Il posmrina prava
Ko deca zdrava
Morao je da čeka mali leš.
19.
Prvoga dana
Ta mrfva rana
Nije kvarila mir.
Samo su neke slarice sive Oprale lešu noge krive
Il dugo jele sir,
Drugoga dana
Ta mriva rana
Poče da pušta svoj dah, Na žulo lice,
Ruke suve, : Pale su neke crne muve Il slagao se prah.
A frećeg dana
Ta mrva rana Prelvori se u čir Zadah je pek'o Ko da je fek'o Crni olrovni vir.
O, bezbroj ljudi danas luta I gladnim, mufnim očima gua Zalogaj iza stakla.
Radili, stvarali sve do juče Danas se gladni, žedni muče Gurnuti na dno pakla.
O, bezbroj ljudi danas sanja
Begsivo od gladnog umiranja U grad veliki, hlebni. ·
Kad su slvorili svega dosta
Besposlen svaki od njih posla Il sad su nepolrebni!
il. KATIĆ