Наша књижевност
260 5 Наша књижевност
Окорок. Схватиће... Треба само... Схватиће... Ех, да има књига...
Сељанка. Књиге су све руске, па и оне су попушене.
Окорок. Тако ти је то.
(Пауза.)
(Одједном, сав срећан, замахне рукама, зове ближе Американца и виче му право у лице). Хеј, човече!... Слушај... Лењин... Ле-њин...
Американац. Лењин... Ура!
Окорок (буса се у груди). Ми смо, бештијо, совјетска република.
Американац. Република... Ура!
Гомила. Разуме... разуме... О-хо!
— Види Васу, како говори американски ...
— Дедер, њихове буржује...
— Опсуј им мајку, Васо...
Сељанка. Терај по овој слици... Јесте да је света слика, а и ово је света ствар. Изгубиће главу човек... Штета би било...
Окорок. Велиш, светаг Можемо ми и по овој слици. (Чита натпис на икони. „Аврам приноси на жртву Исака“. Врло добро. Слушај. Ево овај, с ножем, то је буржуј. Види колика му је трбушина... Само му још фали сат и ланац. А овај, на дрвима, везани младић — то је пролетаријат. Разумеш» Пролетаријат...
Американац. Пролетаријат — ура!
Гомила (радосно виче). Ура!
Окорок (одушевљено зграбивши Американца за главу и гледајући га у очи). Човече, реци им тамо...
преко мора... нека... Ех, изгореће ради општег добра ова наша Русија, нека је... Чуј! Ево овде лежи наш пролетаријат на дрвима, а буржуј га коље. А у облацима, у облику бога: Јапанац, Американац, Енглез — сав тај олош, сав тај империјализам седи...
Американац. Империјализам — доле!
Гомила. Тачно. Тако ти њих!
Син Бин-у. Нема руска република, нема... Нема кинеска република, нема... Има само једна црвена република... Само једна црвена република... Шанго!
Окорок. Ето, то је све, Никита Јегоровичу, готово... при-
добио сам га.
Вершинин. Сад га нараните, а кад га нараните, одведите га на друм и пустите. :
Сељак који прати Американца. Тако је... И право је.